BABETTINA HOSTINA
V tomto odlehlém koutě Dánska žily dvě sestry,
jejichž mladistvá svěžest začínala odkvétat.
Pokřtili je jako Martinu a Philippu...
po Martinu Lutherovi a jeho příteli Philippu Melanchtonovi.
Celé dny a téměř celé skromné příjmy věnovaly...
dobročinným účelům.
Děkuju.
Jejich otec byl kněz a zakladatel náboženské skupiny,
které si lidé vážili,
ale také se jí trochu báli.
Oženil se v pozdním věku a byl již dávno mrtev.
Oveček ve sboru ubývalo,
ale stále se scházely,
aby četly Písmo a uctívaly svého mistra,
jehož duch jako by byl stále s nimi.
Sestry měly francouzskou služebnou,
která se jmenovala Babette.
U dvou puritánských žen v takovém odlehlém místě...
vám to může připadat podivné...
a zaslouží to tudíž vysvětlení.
Babettinu přítomnost v domě těch dvou žen...
lze vysvětlit pouze tajemnými zákoutími srdce.
Když byla Martina a Philippa mladá děvčata,
jejich krása připomínala rozkvetlé ovocné stromy.
Na dýcháncích nebo večírcích je nikdy nikdo nespatřil.
Mladí muži chodili do kostela a doufali, že je uvidí tam.
Pastorovo stádečko považovalo pozemskou lásku a sňatek...
za věc nízké hodnoty a prázdnou iluzi.
V mém postavení jsou mé dcery...
stříbro a zlato, jsou můj poklad.
To byste mi je chtěl ukrást?
Přesto tyto dvě krásky...
připravily o klid...
srdce dvou mladých mužů velkého světa.
Jeden z nich byl důstojník jménem Lorens Lowenhielm,
jenž vedl rozmařilý život...
a topil se v dluzích.
Pozor!
Pane kapitáne! Hlásím, že nastoupilo dvacet mužů!
Lorensi, vzpamatuje se.
Odjedeš na tři měsíce k tetě.
- V létě? - Ano.
- V létě do Vossborgu? - Ano.
- Do Jutska? - Ano.
Tvé nezodpovědné chování mě vedlo k tomuto rozhodnutí.
Tři měsíce na přemýšlení...
budou doufám stačit.
Vítám tě ve Vossborgu.
Pojď, zavedu tě do pokoje.
Uhranut krásou mladé Martiny zmocnila se ho představa...
vyššího a čistšího života...
bez rodičovského kázání...
s něžným andílkem po jeho boku.
Díky zbožné tetě...
získal přístup do pastorova domu.
Nestůj tady, Martho, a přines hadr!
Milost a pravda se setkaly...
milí bratři a sestry,
spravedlnost a mír se políbí.
Návštěvy opakoval, ale měl pocit...
že je stále bezvýznamnější.
Promiňte.
Boží cesty vedou přes oceány...
a zasněžené vrcholky hor...
kam lidské oko nedohlédne.
Amen.
Je to boží člověk. Tvůj otec.
Chápu, že musím odejít a nikdy tě už nespatřit.
Má Země zaslíbená je svět.
Jako důstojníka i jako muže.
Za horami a oceánem.
Když ostatní důstojníci hovořili o svých láskách,
on o té své mlčel.
Když se na to podíval jakoby očima druhých,
měl pocit sebelítosti a ztracenosti...
v té ubohé aférce.
Lorensi...
Co je s tebou? Vypadáš zničeně.
V tom bude nějaká žena.
Když zamaskuješ srdce,
prosvítá duše napovrch?
Cítíš, jak si šavle pohrává s mým srdcem?
Jsi snílek, Lorensi.
Už nikdy nebudu snílek. Už nikdy.
Rozhodl jsem se, že se soustředím na práci.
Už se nemusím ohlížet. Ožením se a budu úspěšný.
Ať už za oceánem nebo na vrcholcích hor.
Budu brilantní figurou ve světě prestiže.
Oženil se s dvorní dámou královny Sophie.
V té době byla u dvora zbožnost v módě.
Fráze, které pochytil na faře,
mu přišly vhod.
Prosíme o Boží milost.
S láskou se musíme zhostit Božího úkolu.
Vzpomínáš na toho poručíka, co se náhle objevil...
a brzy poté zase zmizel?
Ano.
O rok později přijel ještě významnější člověk. Achille Papin,
slavný zpěvák z Paříže,
který zpíval ve stockholmské Královské opeře.
Bylo to báječné, děkuji vám mnohokrát.
- Krásný večer. - Jste tak laskavá.
Stockholm je nádherné město.
Celá Skandinávie je krásná, pane Papine.
Velmi cestuji,
ale to, po čem nyní toužím, je samota.
Miluji ticho.
Mořské pobřeží, ticho a burácení vln.
Pobřeží, ticho a vlny najdete na západě Dánska.
Každý tvrdí,
že v Jutsku je vzduch báječný.
Prý dobrý pro srdce a duši.
A námořnické příběhy.
Vím o místě.
Mohl byste bydlet u hokynáře.
Achille odjel do Jutska a tam ho přepadla melancholie.
Náhle se cítil jako stařec...
na konci své kariéry.
Všemohoucí Bože,
tvá milost je nehynoucí,
osviť hříchy hříšníků silou světla.
Tohle je diva.
Jednou jí Paříž bude ležet u nohou.
Dobrý den, pane pastore.
Dobrý den..
Jsem ve vaší zemi na návštěvě. Zde je navštívenka.
Bydlím v koloniálu.
Rád bych vyučoval zpěvu ženu, kterou jsem slyšel zpívat.
Mohla by být vynikající zpěvačka.
Jsem nebývale okouzlen jejím hlasem.
Kdyby byla školená, zpívala by jako anděl.
Je důležité v písni chválit našeho Pána.
Jste papeženec?
Ano. Katolický papeženec.
Pojďte dál, pane...
- Achille... - Papin.
Mluvil jsem s dcerou a dal jsem Philippě otcovský souhlas.
To je báječné. Na shledanou, pane pastore.
Na shledanou, pane Papine.
Na shledanou, dámy.
Na shledanou, pane.
- Takže zítra? - Ano.
- Pane... - Děkuji.
Báječné...
Budeš jako hvězda na nebi.
Nikdo neumí zpívat jako ty.
Budeš jediná hvězda.
Tvé skvělé árie uslyší...
sama královna.
Když budeš zpívat...
přesně jak ti říkám,
budeš spásou pro duše...
a útěchou chudým.
Děláš pokroky u pana Papina?
Ano, tatínku.
Už nebudu pokračovat ve výuce zpěvu.
Tatínku, vyřiď panu Papinovi moje rozhodnutí.
Cesty boží vedou přes různé řeky.
Předal bys tento dopis svému hostu?
Ano?
Adieu, můj živote...
Adieu, můj sopráne...
Achille Papin odjel první lodí...
zpět do Paříže.
Je to ten dům támhle.
A potom o mnoho let později,
jedné zářijové noci roku 1871...
Pojďte dál.
"Dámy...
Pamatujete se na mě?
Při vzpomínce na vás...
se mi vybaví vůně lilie.
Obměkčí vás vzpomínka na oddaného Francouze,
abyste zachránily život jedné Francouzce?
Nešťastnice, která vám doručila tento dopis se jmenuje Babette Hersantová...
Tak jako královna...
i ona byla nucena uprchnout z Paříže.
V našich ulicích zuří občanská válka.
Její manžel a syn byli zabiti jako krysy.
Sama o vlásek unikla...
krvavým rukám generála Galliffeta.
Přišla o vše a netroufá si zůstat ve Francii.
Její synovec pracuje na lodi, která jela do Frederikshavenu.
Dohodl pro ni přeplavbu.
Ptala se mě, jestli znám nějaké lidi v Dánsku.
Okamžitě se mi vybavila vzpomínka na vás,
kterou 35 let uchovávám v srdci, Philippo.
Rmoutilo mě, že váš hlas se nikdy nerozezněl...
v pařížské Velké opeře.
Když si vás dnes představím ctnostnou a váženou...
obklopenou milujícími vnoučaty...
a když si vzpomenu na sebe... osamělý zešedivělý stařec...
opuštěný těmi, kteří ho zbožňovali a aplaudovali mu...
vidím, že vy jste se v životě rozhodla lépe.
K čemu je sláva? Hrob čeká na nás na všechny.
Avšak, můj průzračný sopráne,
když píšu tyto řádky, cítím, že hrobem vše nekončí.
V ráji přece uslyším váš hlas znovu.
Tam budete navždy velkou umělkyní tak,
jak si to přál Bůh.
Jak vámi budou unešeni andělé!
Babette umí vařit.
Dámy, přijměte skrovný dík od dávného přítele...
kterým byl jednou Achille Papin."
Paní...
obávám se, že vás nemůžeme zaměstnat.
Máme příliš malý příjem...
než abychom si mohly dovolit...
zaměstnat hospodyni.
Přeji si pouze zdarma sloužit dobrým lidem pana Papina.
Nechci pracovat u nikoho jiného.
Když mě odmítnete,
nezbývá mi nic než smrt.
Tak zůstaňte s námi.
Zůstaňte.
- Vodu do mísy. - Ano.
Naložíme ho na hodinu.
Ano.
Hodinu do mísy.
Nakrájet plátky.
Chléb.
Nejdříve trochu vody.
Trochu piva.
- Tomu se říká pivo. - Pivo.
Pak to propasírujeme...
asi takto.
- Pivní chléb. - Pivní chléb.
Přesně tak. Musí se to vařit hodinu.
- Tomu se říká vaření. - Vaření.
- Dobrý den, pane Larsene. - Dobrý den, paní Babette.
- Cibule. - Dvě cibule.
Dvě cibule.
- Cukr. - Cukr.
- 20 skilingů. - 20 skilingů?
Dvacet.
20 skilingů.
Děkuji. Na shledanou, pane Larsene.
Na shledanou, paní Babette.
Na shledanou.
Prosím.
Děkuji, Babette.
Co přišla Babette, máme víc peněz než kdykoliv předtím.
Babette už pracuje u dvou sester...
čtrnáct let.
- Ne čerstvá. - Ne čerstvá?
Moje ryby nejsou čerstvé?
Před hodinou plavaly v moři!
- Kolik? - 30 skillingů.
- Dvacet. - Třicet.
- Čtyřicet.
Třicet.
Dobře. Dejte sem košík a vemte si je.
Mockrát děkuji!
Tyhle dvě za 30?
Já snad kvůli vám přijdu na mizinu.
Tyhle stojí 50, a tak to je.
- Dobré ráno. - Dobré ráno, paní Babette.
Chtěla bych malý kousek slaniny.
Minule byla zatuchlá.
To nechápu.
Musí se vám stýskat po vlasti.
Jediné moje pouto...
s Francií je tiket z loterie,
který mi každý rok obnovuje přítel z Paříže.
Doufám, že vyhrajete.
Děkuji. Na shledanou.
Na shledanou, paní Babette.
Ta je velice chytrá.
Ano.
Tvoje hříchy budou prominuty, Christophere.
Ježíš zemřel na kříži a spasil nás svou krví.
Haleluja.
Obrať zrak k báni nebeské.
Na nebi spatříš znamení...
jeho nekonečného království,
věčné světlo.
Neboť tvé je královstí, moc i sláva...
až na věky. Amen.
A děkuji ti, Bože, žes nám poslal Babette.
Pomááhá našim sestrám, takže se mohou...
věnovat chudákům v jejich malém stádu. Amen.
Jak plynuly roky, byli farníci...
stále hašteřivější.
Někdy propukly ve sboru i malé spory.
Milá Solveig, vzpomínám si přesně...
jak se mnou zacházela moje sestra.
Říkáš, že jsem ti něco provedla.
Ale nejsi náhodou falešnice?
Byla jsi žárlivá. Plná žárlivosti.
Zazpívejme si něco jednoduchého. "Pane, tvé jest království".
Myslíš, že nevím jaks mě podvedl?
Kolikrát jsem ti řekl, že máš špatnou paměť.
Vsadím se, že nevíš, cos měl k obědu.
Herinka s pivním chlebem. Trvám na tom, že jsi zloděj.
Nemůžete být potichu?
Myslíš, že mi manžel promine, že jsem ho podváděla?
Ano.
Byli jsme tak mladí...
To není omluva.
Byla jsem vdaná a tys mě přinutil.
Ano.
- Tys ale souhlasila. - Tys mě k tomu nutil.
Bůh nám odpustí.
Myslíš, že manžel nám taky odpustí?
Jo. Ježíš zemřel na Golgotě.
Martino, Golgota.
Drahé sestry, drazí bratři.
Patnáctého listopadu oslavíme sté výročí
narození našeho otce.
Chtěly bychom to oslavit,
nevím jak to vyjádřit...
řekla bych, jako by otec byl stále mezi námi.
Avšak musím popravdě říct, že jsme se sestrou zarmoucené,
když vidíme netolerantnost a neshody,
jež panují ve sboru,
kde náš otec chtěl vytvořit atmosféru klidu a bratrství.
Nemáš šanci dostat se do nebe.
Haleluja!
Tolik pro dnešek.
Z Francie.
Dále.
Pro paní Babette Hersantovou.
- Dobře. - Je z Francie.
Dám jí to.
To je pro Babette.
Dopis pro tebe, Babette.
Děkuju.
Není možné!
Vyhrála jsem v loterii!
10 000 franků!
Vyhrálas...
Blahopřeju, Babette.
Díky.
Bůh dal...
A nyní...
Zase bere.
- Děkuju za vaši pomoc. - Prosím.
Dále.
Mám takové přání.
Prosím, Babette.
Posaď se, Babette.
Chtěla bych připravit večeři k oslavě
pastorových narozenin.
Ale drahá Babette, nemáme v úmyslu něco velkého vařit.
Představujeme si skromnou večeři.
Jenom něco pojíme a k tomu si dáme kávu.
Při žádné příležitosti nepodáváme víc.
Chci nabídnout francouzskou večeři.
Francouzskou večeři?
Prosím. Pro vás. Opravdovou francouzskou večeři.
Opravdovou francouzskou večeři?
Tak dobře.
Uděláme to tak. Dohodnuto Babette.
Ještě jedna věc. Platit to bude Babette.
To je vyloučeno Babette.
- S tím nemohu souhlasit. - Ne, Babette. Za tvé peníze ne.
Paní...
Je to rozumný požadavek.
Slyšíte moji modlitbu?
Přichází z mého srdce.
Babette má pravdu.
Poprvé si vlastně něco přeje.
A zřejmě naposledy.
Tak dobře.
- Souhlasíme, Babette. - Děkuji.
Musím vás požádat o pár dnů volna,
abych řekla synovci, co bude potřeba
ohledně večeře.
Ach ano, ten statečný synovec,
který tě přivezl z Francie do Dánska.
- Vezmi si volno jak budeš potřebovat. - Ovšem, Babette.
Děkuji vám, paní.
Brzy nás opustí.
Srdcem je již ve Francii.
Kdo se postará o starce?
Kdo nám připraví večeři?
- Za týden se vrátí. - Ano, ale na jak dlouho?
Děkuju, Johannesi.
Vítej, Babette. Mělas dobou cestu?
Děkuji paní. Dobrou.
A synovec všechno zařídí?
Ano. Do posledního detailu.
Má v Lill rodinu a také přítele,
který dělá zásobování pro cizince.
Opatrně!
V pořádku.
Martino, máš takový strach jako já?
Prý jedí žáby na másle.
Tak pojďte, křepelky!
Už jdou.
Díky bohu.
Všechno dorazilo v pořádku.
Ale na co to je, Babette?
Na oslavu. Na francouzskou večeři.
Chceš podávat víno?
To je Clos de Vougeot 1845...
Je z Chez Philippe, Rue Montorgeuil.
Náš úmysl byl dobrý.
Philippa já jsme chtěly vyhovět Babettinu přání.
Přátelé, netušily jsme, kam to povede.
A nyní...
Musíte pochopit, že výročí...
našeho otce nás může vystavit působení zlých sil.
Nemohu říct, co bude podávat na stůl.
Co se nám to jen stalo?
Musíme prosit boha o ochranu.
Ó, zachraň nás, Spasiteli.
Martino, neplakej.
Kdybyste věděli, jak často si myslím,
že otec na nás shlíží
a myslí si, že jeho dcery ničí jeho jméno
o satanském sabatu.
Neřekneme ani slovo, ani o jídlu, ani o pití.
Haleluja.
Souhlasím, je to moudré rozhodnutí.
Nikdo neřekne ani slovo o tom, co je na stole.
Ani hláska nám nepřejde přes rty.
Posadíme se a budeme zticha.
Jazyk.
Jazyk, ten divný sval...
dokázal tolik skvělého a nádherného.
Ale neztrácejme ze zřetele sabat čarodějek.
Satan nás chce připravit o naše myšlenkové pochody.
Satan žije ve strachu z našeho Pána.
Při oslavě se náš jazyk bude z vděčnosti modlit za vše.
Haleluja.
Dej nám spásu.
Budeme dělat, že nevnímáme v ústech chuť.
Dopis od paní Lowenhielmové.
- V kuchyni je občerstvení. - Děkuji, paní.
To je od paní Lowenhielmové.
Píše, že ji nečekaně navštívil synovec,
generál Lorens Lowenhielm.
Mluvil s obdivem o našem otci.
A možná ji doprovodí.
Dostaly jsme zprávu od paní Lowenhielmové,
že její synovec, generál Lorens Lowenhielm, jí večer bude dělat společnost.
Takže nás bude dvanáct a ne jedenáct.
Generál je od švédského dvora.
V mládí žil v Paříži.
Generál...
Nemějte strach, jídlo bude i pro generála.
To je na želví polévku.
Dobře.
Podrž ten konec.
Potřebuješ něco, Babette?
Ne, paní, vše je v pořádku.
Svíčky...
Marnost.
Nic...
než marnost.
Uskutečnil jsem vše, o čem jsem snil.
K naprosté spokojenosti.
Ale k čemu?
Dnes vyřídíme naše účty.
Poskytneš mi důkaz, že jsem zvolil správně.
Děj se vůle boží.
Dobrý večer.
- Pojďte dál. - Rádi vás vidíme.
Připrav se, jsou tady.
Může tolik let vítězství skončit tady porážkou?
Pak by tady bylo mé Waterloo.
Generál je tady.
A paní Lowenhielmová.
- Naše přítelkyně. - Je nám věrná. - Ano.
Paní, vítejte.
Je od vás hezké, že jste nás pozvali.
Děkuji za pozvání.
Děkuji, že jste přijel, z takové dálky...
Dobrý večer, paní Lowenhielmová.
Dobrý večer, drahé sestry. Dobrý večer, drazí bratři.
Posaďte se, prosím.
Pánové...
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
Pojďte dovnitř, je tu tepleji.
Děkuju.
Nyní můžeme podávat.
Babette říká, že večeře je připravena.
Dobře. Tak se tedy posaďme ke stolu.
Nezapomeňte, že chuť jsme ztratili.
Nyní se pomodlíme slovy našeho pastora.
Nechť tělo mé se dnes nají,
nechť tělo mé sluhou duše jest,
nechť duše má vzhůru stoupá, nechť jméno boží ctěno jest.
Amen.
- O tom ani muk. - Ano, ani muk.
Jako na svatbě v Káni,
jídlo není důležité.
Ani na to nepomyslíme.
Výtečné...
Amontillado!
Nejlepší Amontillado, jaké jsem ochutnal mimo Španělsko.
Je to jako pravá želví polévka.
A jaká želví polévka!
Eriku, šampaňské. Každému po skleničce.
- A generálovi dolévej. - Dobře.
Je to jako limonáda.
Je výborné.
- Generále. - Děkuji.
To bude Blinis Demidoff!
Určitě je to Veuve Clicquot, ročník 1860!
Ano... Se sněhem je to letos horší. Od listopadu.
Vzpomínám si na první setkání s pastorem.
A na jeho kázání.
Byl jsem fláma a budižkničemu.
Díky tvému otci jsem spatřil světlo.
Vzpomínáte, co říkal pastor?
" Děti, mějte se rádi."
Děti, mějte se rádi.
Přátelé, ujišťuji vás, že jeho sbírka kázání...
je oblíbenou četbou Jejího veličenstva.
Eriku, do vysokých sklenic.
Opatrně!
Je to výborné.
Tohle je výborné.
Vzpomínáte na ten rok,
pastor... bylo to jako zázrak.
Když náš pastor slíbil mít vánoční kázání...
v kostele naproti ve fjordu?
Po dva týdny bylo počasí tak špatné,
že kapitán ani rybář nechtěli riskovat plavbu.
Ve vesnici již ztratili veškerou naději,
že k nim pastor promluví, pokud jej žádný člun nevezme...
On by jim šel vstříc na vlnách.
A vida, tři dny před Vánoci bouře zeslábla.
Ochladilo se a fjord zamrzl od břehu ke břehu.
A to se nestalo nikdy dřív kam až lidská paměť sahá.
Jednoho dne v Paříži, poté, co jsem vyhrál na dostizích,
mi přátelé předali pozvánku na večeři.
Byla to moje první zkušenost s vyhlášenou restaurací Café Anglais.
Šéfkuchař té restaurace byla žena.
Dali jsme si Křepelky v sarkofágu.
Pokrm, který sama vytvořila a na nějž nezapomenu.
Bylo to oblíbené jídlo generála Galliffeta,
který poznamenal jednu velmi zajímavou věc.
Že tato žena měla schopnost...
transformovat jídlo do milostného poměru.
Ano, milostného poměru, jenž nerozlišuje
mezi duševní a jinou potravou.
Generál Galliffet mi vyprávěl, že jednou svedl souboj...
kvůli jedné krásné ženě, ale nyní prý neexistuje žena,
pro niž by byl ochoten riskovat život s výjimkou...
této šéfkuchařky.
Byla považována za kulinářského génia.
Ujišťuji vás, že to, co právě jíme,
není o nic horší než Křepelky v sarkofágu.
Haleluja.
Ony to totiž jsou Křepelky v sarkofágu!
Ano Ano, jsou.
Nejen chlebem živ je člověk.
Jíme, abychom žili, a ne rozmnožovali hřích.
Tak pravil náš pastor ve své moudrosti.
Jak pastor říkával:
"Drazí bratři a sestry,
z tohoto života si s sebou můžeme vzít jen to,
čeho jsme se vzdali."
Takže naše děvčata budou v nebi bohatá.
Eriku!
No, no, no.
Chutná ti, tetičko?
Ano. Vichřice už ustala, že?
Vodu do malých skleniček.
Prosím, generále.
Podívejte na tu krásu.
Radost v Kristu. Jak krásné být křesťanem.
Být jedním z mnoha...
na pastorově kázání.
Má mysl je zmatena.
Milí přátelé na zemi i na nebi.
Spravedlnost a štěstí se políbily.
Milosrdenství a pravda se milovaly.
Bláhový pochybovač riskuje nejen nebe,
ale i naplnění tužeb svého srdce.
Nikoli.
Tímto jen odhalujeme svá jednoduchá moudra.
Přijde doba, kdy se naše oči otevřou,
jen zájem a barvy mění...
a ukazují cestu k nebi.
Víme, že milost je nehynoucí.
Stačí jen vyčkávat s důvěrou.
Uvědomujeme si, že bylo cosi dobrého
na lásce k tobě.
A také zjišťujeme, že vše, pro co jsme se rozhodli,
nám bylo dopřáno.
Milující Bůh, pěna oceánu...
i bílé vrcholky hor.
Láska, pravda a milost navěky odloučeny.
Spravedlnost a štěstí se políbí.
A boží láska ozáří tento svět.
Utrpení Spasitelovo...
je všude kolem nás.
Tady máte, pane.
Na tom dřevě jsi mě ošidil, že jo?
- Zaplatils asi dvakrát tolik. - No, obchodník.
Věděl jsem, že podvádíš.
Říkal jsem si, že bys měl dostat šanci.
Nápodobně, bratře.
Eriku, podíváš se, jestli je tam ještě Clos de Vougeot?
- Je ještě víno pro generála? - Ano.
Eriku, ať si generál dolévá.
Po kávě v malých sklenkách.
Víno v obývacím pokoji.
"Vie... ux... marc... fine... champagne."
Přejdeme do obývacího pokoje.
Děkuji. Děkuji.
Bůh ti žehnej, drahá Solveig.
Bůh ti žehnej, drahá Anno.
Bůh ti žehnej, Christophere.
Bratře!
Lorensi...
Asi bychom se měli vypravit.
Generál s tetou jsou připraveni.
- Děkuju za večeři. - Děkuju za pomoc.
Dobrou.
Byl jsem s tebou...
každý den svého života.
Řekni, že jsi to věděla.
Ano. Věděla.
V budoucnu budu s tebou také každý den i každou noc.
Každý den mi bude dán jako to bývalo předtím.
Každý večer si sednu a budu večeřet u tvého stolu.
Nikoli svým tělěm, které je nedůležité,
ale svou duší.
Dnes večer jsem zjistil,
že v tomto vesmíru je Bůh světem...
a nic není nemožné.
- Taková krásná večeře. - A víno bylo skvělé.
Pojď, drahouši.
- Takové ovoce jsem nejedla. - Christophere, jsi princ.
- Přideš zítra na čaj? - Jistě, Anno.
Hvězdy se přiblížily.
Náš Pán si hraje na nebesích.
Možná že letos nebude sníh.
Haleluja.
Ta večeře byla báječná, Babette.
Všichni pochopili, že to bylo něco neobvyklého.
Ten šéfkuchař v Café Anglais jsem byla já.
Budeme vzpomínat na tento večer...
až se vrátíš do Paříže.
Já se do Paříže nevrátím.
Ty se nevrátíš do Paříže?
Nikdo tam na mě nečeká.
Všichni jsou mrtví.
A nemám peníze.
Nemáš?
Z deseti tisíc franků?
Jsou pryč.
Deset tisíc franků?
Večeře pro dvanáct osob v Cafe Anglais stojí deset tisíc franků.
Ale drahá Babette...
neměla jsi kvůli nám všechno utrácet.
Vlastně jsem to nedělala jen kvůli vám.
Ale teď už do konce života nebudeš mít nic.
Umělec není nikdy chudý.
Takovou večeři jsi uvařila v tom známém Café Anglais?
Nevařila jsem. Tvořila jsem umělecké dílo.
A Papin o tom vždy věděl. Papin to uznával.
Achille Papin?
Ano.
Řekl:
A na to jsem nezapoměla...
"Pláč umělcovy duše mi umožnil vydat ze sebe všechno."
Tímhle přece neskončíš, Babette.
Prozřetelnost to nedovolí.
V ráji...
budeš velký umělec...
jak si přál milostivý Bůh.
Andělé z tebe budou unešeni.
www.titulky.com